Tulajdonképpen most nem a szarvasi utunkról akarok írni, csak egy mozzanatról, ami végigkísérte a három napunkat, amikor felfedeztük, hogy kávézós helyünk mellett ott a Pepco. A három nap alatt legalább ötször betértünk..., persze, a végén már heccből, de hatalmasakat kacagtunk, és mindig vettünk valamit... :-) Szóval, ha a Pepco tudta volna, egészen biztos, hogy valami kitüntetésbe részesít bennünket. Azóta még a szó hallatára is nevetésben törünk ki mind a négyen.
Amikor feldobtam az egri kirándulás lehetőségét, nem a színházi előadás címe volt a legfontosabb kérdés, hanem az, hogy van-e Pepco?
Ezért gondoltam azt, hogy valamilyen módon meg kell viccelnem a lányokat. Az Életrevalók van élet 65 után elnevezésű facebookcsoportban találtam is egy remek embert, aki a segítségemre volt.
Na, de nem megyek még ennyire előre. Az utunk remek volt, kicsi forgalom és nagy jókedv. Egerbe érkezésünkkor, hogy lássák a többiek minden igyekezetemet, első állomásunk a Pepco volt. Bár nem engedtem vásárolni a többieket, azzal, hogy majd visszajövünk holnap is.
A szállás elfoglalása után először elmentünk Egerszalókra, hogy megnézzük a híres sódombot (amiről én egyszer már írtam a "Szeretem a természetet" című blogomban, nem akarom ismételni magam)Szóval, tíz órakor ott voltunk a Pepcoban, amikor is "becsipogott a hőkamera". Gábor odalépett a lányokhoz, bemutatkozott, mint a Pepco üzletvezetője, és mondta, hogy a hőkamera jelezte, hogy megérkeztek a Pepcoba. Elővette a telefonját, amin Ivett képét mutatta..., akinek arckifejezését nem tudom leírni, amikor mondta:
- Igen, ez én vagyok.
Azután Andinak is mutatta a telefonját, aki szintén megdöbbenve válaszolta:
- Igen, ez én vagyok.
Azután Gábor mindkét lánynak, mint hűséges Pepco-vásárlóknak, átnyújtott egy-egy szatyrot, benne a fenti bekeretezett emléklappal. Kérte őket, hogy továbbra is lelkesen látogassák a Pepco üzleteket, aztán szívélyesen köszöntötte még a lányok anyukáját, Zsuzsát is.
Komolyan mondom! Nekem ez a pár perc olyan örömet okozott, hogy erre gondolni sem mertem korábban. És nem győzök hálálkodni Gábornak, hogy mindezt bevállalta. Ő pedig nagy örömmel tette.
Barátnőm és a lányok még sokáig nem tértek magukhoz a meglepetésből, és azt gondolom, hogy ezt a néhány percet egyikünk sem fogja elfelejteni. Ezután kávéztunk, majd még egy rendkívül jó "idegenvezetést is kaptunk ajándékba', ugyanis Gábor bejárta velünk a belvárost, minden érdekességet megmutatott, minden érdekes üzletről, épületről, kapuról mesélt nekünk, majd elmentünk egy pincetúrára is, ahol egy remek tárlatvezetést borkóstolás követett, majd még egy kis műsort is 'rittyentettünk', ugyanis ő a nagypapától tanult "bor dicsérete" monológot mondta el, én pedig egy bordalt énekeltem. Szóval remek és felejthetetlen napunk volt, rengeteg, rengeteg nevetéssel!
A szállodai vacsora után újra nyakunkba vettük a várost, de most azért, hogy színházba menjünk. Egy nagyon szórakoztató vígjátékot néztünk meg.