Lehet, hogy én jobban vártam ezt a napot, mint az unokám. Nagyon kíváncsi voltam már, hogy a gyerekeknek tetszeni fog-e az általam összeállított terv.
Az utazást éjjel kezdtük meg. Budapestig hatalmas viharban és esőben utaztunk, néha már a megálláson tanakodtunk, de úgy nem értünk volna fel időben. Előbb a szokásos reptéri parkolóhoz, majd Ferihegyre utaztunk
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi4ns30M6a-JwfkGJJ7nih_wQHwg-uLyRpP3Xz3VnkOkMpEFyttlaxqiKda7CCRndvCXPtBKo526wkXQBzEuvdMLmikp6XVobZDbsGk8XlUVEiZma6BUI6MRhXs4za2KfOSX_WTfqyBck8/s400/Wizz.jpg)
A WizzAir Milánóba repített bennünket.
A reptérről a Malpensa Expressel mentünk be a városba. Erre a nagyon gyors vonatra a felnőtt jegy 13, a gyerekeké 5 euróba került, 33-ért lehetett venni családi jegyet. A pályaudvaron megvásároltam a 7 napos, a teljes Lombardiára érvényes (busz, vonat, metró, villamos, némely hajó és pár felvonó) jegyet, mellyel a 14 év alatti gyerekek ingyen utaznak, ha egy érvényes jeggyel utazó felnőtt van velük. Ez a hét napos jegy 43,5 euróba került. A jegy neve: "Io viaggio ovunque in Lombardia"
Ezután a földalattival utaztunk, majd a szállásra sétáltunk, ami nem volt túl messze.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiXLb6sKNFJw8WgCKzCsD978scO3fhQZSyPzsCEi08tFn83VLj3YWqnljMyJFDB_ezjVPPQWlBAzU1mYYPtfmJ8CoHH2-eCyHmYkO5aZ9e1Kn69-inMzjEkkTJos0vxjPOHxfE5xfejkUY/s320/9BD117F0-81A5-46A8-A5CC-07F6227786EB-COLLAGE.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgo4Al9lkYpP0rjtk4EtJ6rswxGG4pOch6Z5m2K3XsxNEGU6t7SFYQDbGoUwA-xIzLIym3saVkvsSBBDAO1FT8fgAwfCNWno1fwAQMBfyMeaUo9PCimXGMzEdEK2gnIgZF0Fj8on6Vp2YY/s320/sz%25C3%25A1ll%25C3%25A1s+Mil%25C3%25A1n%25C3%25B3ban.png)
.
Lepakoltunk, majd első utunk a dómhoz vezetett.
Azután a II. Victor Emanuel galéria, a Scala útvonal, majd azt követően a Leonardo múzeum.
Ezt a fiúk nagyon élvezték, hosszasan próbáltak ki minden szerkentyűt.
Ezután következett a Diadalív, a Sforza kastély és annak parkja. Ez a gyerekek számára már nem volt annyira érdekfeszítő, de hősiesen állták a sarat.
Áron nagyon komolyan vette a fotózást:
Majd a vacsi következett a Porta Venezia közelében, és irány a szállás.
Következő napunk az őstörténeti parkban telt. A fiúknak meglepetés volt, nem árultuk el, hogy hová megyünk.
Felteszem a foglalást is, melyből jól látszanak az belépő árai, ha valaki szándékozna ideutazni.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgxpKP5md142_NW5bF9affVCC6QkFXR4VRhzwf7HoxqUF_MoCemIPSc04K3Ld6_YsFqBnNoa1pfNt1CFH20v_mvJ6t6kgHKSkjoISMjKrwssfhDKU2x7vNrlURcHmIojyDFWfSmNRpAGTs/s200/d%25C3%25ADn%25C3%25B3park+-+t%25C3%25A9rk%25C3%25A9p.jpg)
Legjobban autóval megközelíthető. Aki a buszt választja, annak fel kell készülnie, hogy nagyon ritkán jár. A googlemapps pontosan mutatja a buszok számát és az indulási időket, nagyon lehet rá hagyatkozni. A megvásárolt jegy pedig ezekre is érvényes volt.
Amíg a fiúk a labirintusban szórakoztak, mi a cappuccinonkat ittuk. Az utolsó pillanatban visszaértek a gyerekek, amikor leszakadt az ég, ijesztő vihar támadt. A kávézó előterében vártunk meg annak megszűnését. A visszautazás előtt megnéztük a kisváros, Rivolta d' Adda központját is.
A szállásra való visszautazás ismét busszal, majd földalattival történt. Ezek a vonatok (Suburban) S jelűek. Nagyrészt a föld alatt közlekednek, de van föld feletti útvonalrészük is. Gyorsak, modernek, kényelmesek. Sosem volt túl nagy tolongás sem.
A következő napon újra egy park - a gyerekek csak ennyit tudtak, és kíváncsian várták a meglepit. Leolandia következett, ahol az élményekkel teli vidámpark mellett különböző műsorokat nézhettek, szuperhősöket láthattak, és megnézhették Minitaliát.
Minitáliában megismerhettük sok város jellemző épületét, híres szülöttét.
Ha valakit érdekel, a belépő 27,50 euróba került, mely egész napra, minden játékra és előadásra is érvényes volt. Bizonyos helyeken rögzített fényképet lehetett kérni azoknak, akik két hónapon belül visszatérnek, mert akkor ingyenesen tehetik ezt meg. Mi ilyen képet természetesen nem készítettünk. A park autóval kiválóan megközelíthető, a tömegközlekedés kicsit bonyolultabb, ezért a transzfert vettük igénybe. Milánóból és Bergamóból is indítanak transzfert, melynek költsége oda-vissza: 10 euró.
Ezzel milánói kalandunk a végére ért. Reggel szedtük a sátorfánkat, és irány a Garda-tó.
Átvonatozunk a Garda-tóhoz, Desenzánóba. Arra kellett ügyelnünk, hogy a tó nyugati oldalán maradjuk, mivel az tartozik Lombardiához, amire érvényes a jegyzünk.
A vasútállomásra újra földalattival mentünk. Amikor kiszálltunk, akkor láttuk meg néhány vágánnyal odébb a vonatunkat. Mivel csak aluljárón lehetett megközelíteni, ez esélytelen volt. Két óra múlva jött a következő vonat, úgyhogy reggeliztünk, és várakoztunk:
Azután bőröndöstől a harmadik vágányhoz álltunk, mert ott kellett volna érkeznie a vonatunknak. Az utolsó pillanatban vettük észre, hogy most az egyesre jött. Újra aluljáró, felüljáró... Végre megérkezett a vonat, zsúfolásig emberekkel. Igyekeztünk keresni megfelelő kocsit (a jegyünk 1. osztályú közlekedést tett lehetővé). Mire megtaláltuk volna, éppen az orrunk előtt becsukódott az ajtó, és elment a vonat. Így még egy órát várhattunk a következőre.
Persze, csakis a jó oldalát néztük. A következő már a hármas vágányról indult, és majdnem tök üres volt, dőzsöltünk a helyekben. A gyerekek sem tiltakoztak a várakozás miatt, hiszen közel három órát nyomkodhatták a telefonjukat. És annak is örülhettünk, hogy mind a négyen lemaradtunk, hiszen az milyen lett volna, ha a csapat egy része fel tud szállni.
Desenzanóban a szállásunk az állomástól 200 m-re volt. Az igen barátságos tulajdonos nagyon kedvesen fogadott bennünket, a lakás és a hatalmas terasz is mindenkinek tetszett.
Lepakolás és ebéd után következhetett a tó, a fürdés!
Fürdés után pedig a jól megérdemelt fagyi.
A fagyi levezetéseként az esti buliban a fiúk eljárták a Makaréna-táncot, de sajnos, nem volt kalapjuk, amibe összegyűjthették volna a centeket.
Jól lefáradva kerültek ágyba a srácok. Na persze mi is!
Itt is nagyon kitoltunk szegény gyerekekkel, mert megint hatalmas fagyikkal kellett megbirkózniuk.
Délután vissza Desenzánóba, ami egy igen kedves város. Újra fürdés, séta, vacsi.
A következő nap újra az utazásé volt. A Garda-tó nyugati partján utaztunk felfelé busszal. Csodás kilátás volt, szebbnél szebb falvakon, városokon mentünk keresztül egészen a tó felső csücskéig, Riva del Garda településig.
Azután egy helyi járattal a következő szálláshoz, ami Varone faluban volt. Szerencsénkre most is 2 percre volt a buszmegállótól a szállás, úgyhogy nem kellett messze cipekednünk. Egy családi vállalkozásban működtetett panzióban voltunk, ahol Manuela igen kedvesen fogadott bennünket, bátyja pedig igen finom ebédet készített számunkra.
Miután belaktunk, elindultunk, hogy felfedezzük a botanikus kertet, a vízesést és a barlangokat. Gyönyörűek voltak a növények, a vízesés is tetszett. A barlangok parányiak voltak. Kicsit csalódott voltam, mert valami komolyabb barlangra számítottam. Mindkét barlangba kb. 20-25 m-t lehet csak bemenni, ott zúdul fentről le a víz. Különböző fényekkel váltva világították meg, mely szebbé és sejtelmesebbé tette. A gyerekek ezt is élvezték.
Eljött a hazautazás napja. Ez a nap kizárólag utazással és evéssel telt. Reggeli, majd helyi járattal Riva del Garda, onnan helyközi busszal Desenzano. Ebéd, onnan vonat Milánó főpályaudvar, ahonnan földalattival a reptér, aztán vacsi, majd hazarepülés.
Desenzánóban elég sokat kellett várakozni a vonatra, ezért úgy határoztunk, hogy egy programot csinálunk a magunk kedvére is. A gyerekeket a csomagokkal és a mobiltelefonjaikkal az étteremben hagytuk, mi pedig elmentünk a várba, hogy a Caravaggio kiállítást megnézzük. Szuper volt. Valójában fényjátékkal mutatták be a műveket.
Mivel éjjel érkeztünk Budapestre, Vecsésen egy szállást foglaltam, hogy kipihenten autózzunk haza. A vihar miatt később indult a repülőnk, úgyhogy éjjel egyre értünk a szállásra, ahol igen modortalanul közölte a minket fogadó "úr", hogy ha tudták volna, hogy ilyen későn jövünk, akkor visszavonták volna a foglalást. (előzőleg telefonon is írtam, hogy éjféli érkezésünk lesz, e-mailben is megerősítettem ezt).
IGEN - HAZAÉRTEM!
(a vendég fogadására csak akkor állunk vigyázba, ha vastag pénztárcával érkező külföldi vendégek jönnek).
De igazán ez sem tudta elvenni a jókedvemet, lepergettem magamról. Megállapítottam, hogy szuper, kalandokkal teli hetünk volt.